הם כבר יודעים, עת בוא הקיץ עובדים חרוצים ימתחו סרטים, יסמנו חניות להמוני הרכבים ויקימו מאהלי ענק לאלפי רוכשי הכרטיסים שיגיעו מכל הארץ. לא מדובר על עוד הופעה של לד זפלין או ליאונרד כהן. מדובר על תושבי אלון שבות שבכל שנה במשך ה-22 השנים האחרונות מגלים שהישיבה והמכללה בקצה גבעת היישוב, הודות לימי העיון בתנ"ך המסורתיים, המתקיימים בימים אלה, הפכו למוקד עלייה לרגל שסימן מהפכה תרבותית של ממש - שגם מתנגדי המוסדות הללו אימצו כבר מזמן.
על מהפכת לימוד התנ"ך שיציאה מקרב ישיבת הר עציון ומכללת הרצוג דובר רבות. אולם, מי שמעלעל בשבועות האחרונים בתקשורת המגזרית לא יכול להתעלם מתופעה חדשה שפקדה אותנו. "בכל לבבך" של ישיבת רמת גן, 'בניין שלם', 'ישיבת שיח'-הרב שג"ר, 'צהר', מדרשות 'הרובע' ו'אוריה' ועוד רבים וטובים הם עדות לתופעה המגזרית שנרקמה לא מכבר. מדי קיץ בשנים האחרונות צפים ועולים כנסים וימי עיון רבים, כאלה בנושאי תנ"ך, שבאופן מפתיע מתקיימים באותו השבוע של ימי העיון באלון שבות, וכאלה בנושאים מגוונים אחרים שמושכים אליהם אלפי משתתפים. כל אלה הם בניו של ימי העיון בתנ"ך של מכללת הרצוג שמלבד מהפכת לימוד התנ"ך הביאו לעולם את מהפכת כנסי לימוד התורה.
התופעה החדשה בה מוסדות רבים פותחים שעריהם ומזמינים אליהם את הציבור הרחב היא משב רוח רענן במגזר הדתי וייחודי לו. תופעה מבורכת לא פחות מכך היא המוני בית ישראל אשר נאותים לשלם מאות שקלים להשתתפות בכנסים הללו. הם משלמים מאות שקלים מכיסם בשביל ללמוד תורה. בנוסף לכך, אם בעבר היינו מתכננים את החופשה המשפחתית לקיץ ואת המסלולים שנחרוש הרי שהיום נבחר גם את כנס לימוד התורה אליו נלך ובו נבלה. וכן, לא מדובר רק בתופעה תורנית כי אם בתופעה תרבותית לפיה חלק משמעותי מהבילוי הקיצי הוא לימוד תורה. בכנס "בכל לבבך" של ישיבת רמת גן המתקיים זו השנה השנייה הגדילו לעשות ולחוויית הלימוד צרפו הופעה של הזמר אביתר בנאי - הרב יעקב אריאל נשיא הישיבה העניק פסק הלכה מיוחד המתיר את ההופעה גם בשלושת השבועות.
הכנסים הללו הם ז'אנר חדש של לימוד תורה שמצליח לתפוס גם את מי ששערי בית המדרש המסורתיים לא באמת הצליחו להכיל. בחירה מתוך חמישה שיעורים במקביל ומעבר מהרצאה להרצאה כשברקע מוסיקה ודוכני ביגוד, כלי בית, ספרים וכמובן בורקסים - הופכים את סדרת ההרצאות לקרנבל לימוד תורה ססגוני ומזמין. תחושת השייכות המזמינה מתקיימת גם נוכח העובדה שלמרות הדיון על חברה מעורבת לכתחילה, בדיעבד או בכלל לא, כנסי הלימוד רובם ככולם מקיימים שיעורים מעורבים לגברים ונשים גם במחוזות שמרניים - כן, ממש כמו בכל בית או כמעט בכל קהילה בציונות הדתית (מישהו אמר "מקצינים"?).
במות הכנסים, מלבד ביצועים משותפים של הרב יהושע שפירא ואביתר בנאי, מסוגלות להכיל מה שבתי המדרש או והשיעורים בקהילות, ולמען האמת גם כנס לימוד התנ"ך באלון שבות, לא יכולים להכיל. הדוגמה הטובה ביותר שאפשר לתת הוא יום העיון "גמרא כבקשת אלוהים" בהובלת ישיבת שיח יצחק, שלצערי כבר אינו מתקיים, שמלבד שיעורי תלמוד מרתקים נשא עימו שיעורים מיוחדים, יש שיגידו הזויים, כמו מחול מתוך סוגיות התלמוד או לימוד שקלא וטריא באמצעות נעימות מוסיקאליות של הפרופסור אנדרה היידו.
אז בתקופה בה אופנתי לדבר על לימוד תורה או רבנים מנותקים, על נוער וחבר'ה צעירים שיוצאים מהתלם, אנחנו זוכים לתופעת ימי העיון העממיים שטורפים את הקלפים. יש מהם שקמו כדי ללמד תורה ויש כאלה כדי להוות אלטרנטיבה ללימוד תורה של אחרים אבל בעומק זה באמת לא משנה. כל עוד הם נמצאים בקרן זווית וכל מי שרוצה יכול לבוא וליטול לו כנס או יום עיון ואף מוכן לשלם על כך - דיינו. היום ואולי לא פחות מפעם המגזר הדתי אוהב תורה, לומד תורה ומוכן לשלם עליה אלפי זהב וכסף. טוב, לא בדיוק. וכמו בכל דבר - אמור לי מה הכנס שלך ואומר לך מי אתה.