שאלה
בס"ד.
כבוד הרב!
אני חשה נבוכה מעט להפנות את שאלתי זו שיושבת לי כ"כ על הלב, ובמיוחד באינטרנט- אך אין ברירה ואני מפחדת ממה שיקרה אם לא אמצא מענה לשאלתי:
בזמן האחרון אני חשה שהתחזקתי מאוד באמונתי, גם מבחינה חיצונית (אני מתלבשת ביתר צניעות) וגם מבחינה פנימית. אך ישנם כ"כ הרבה שאלות שאין לי מענה להן, ואני מפחדת שעקב כך האמונה שלי לא מספיק חזקה ובעלת בסיס רעוע ויש חשש שיום אחד אני אאבד אותה. השאלה העקרית שמציקה לי היא: מדוע הקב"ה ברא אותנו?לא שחלילה אני מפקפקת בו או מנסה לשים את עצמי ב"נעליו" אך אני לא מבינה מה האינטרס בכך שהקב"ה יברא עולם מלא בכ"כ הרבה רשע, צער וכאב (וכמובן גם מעט שמחה)? האם זו כמו טלנובלה, או שאנו סתם מעין כלי משחק בידיו של הקב"ה??? שאלה זו כ"כ מציקה לי עד שלפעמים אני בקושי מצליחה להתרכז בתפילת 18 כי היא מתגנבת לי לראש..
אנא עזור לי!
תודה מראש!!!!
תשובה
גלית שלום,
ראשית ברכות על התחזקותך באמונה,אין לך מה לחשוש,מותר לך לשאול.
ולשאלתך מדוע הקב"ה ברא אותנו.
הקב"ה הוא תכלית הטוב,ועניין הטוב-להיטיב לאחרים.כדי להיטיב לאחרים צריך שהם יהיו,ולמוטבים צריך לתת טובה שאין בה בושה אלא כשכר על מאמציהם.
תכלית הבריאה-כדי שבני אדם יקבלו שכר בזכות ובדין,ולא מתנת חינם או כפי שקורא לזה הזוהר הקדוש "נהמא דכיסופא"-"לחם של בושה","לחם חינם".
כל הנשמות שתחת כסא הכבוד,נהנות למעלה מזיו השכינה,ושם אוכלות מלחם חינם,"ומאן דאכיל דלאו דיליה בהת לאסתכולי באפיה" (ירושלמי,עורלה פ"א ה"ג).
ופירושו,מי שאוכל לא משלו,מתבייש להביט בפני מאכילו,מה שאין כן הנהנה מיגיע כפיו (ביצה לב ע"ב).
לכן הוריד הקב"ה את הנשמות למטה לעולם הזה,לגוף הקרוץ מחומר,כדי שתזכור שאכלה מלחם חינם,ובבחירה טובה של האדם תעבוד את ה',וה' ישלם לה שכר פעולתה ולא יהיה בבחינת "נהמא דכיסופא",וכך תעשה ותאכל ממעשה ידיה.או אז כל הטוב שאדם מקבל הוא ללא בושה.
וכשבחר בטוב ועשה מעשים טובים בעולם הזה,אחרי מאה ועשרים,חוזרת הנשמה לכור מחצבתה ואיננה נהנת יותר מנהמא דכיסופא.
אם יש לך שאלות נוספות בנושא אמונה, את מוזמנת לשאול.
בברכה וכל טוב,
שמואל זעפרני