שאלה
בס"ד
לכבוד הרב שלום
כידוע ישנם 2 סוגי נדרים:נדרי הקדש/גבוה ונדרי איסור
בנדרי הקדש -מועילה כל לשון לחייב את הנודר ואילו בנדרי איסור- הורחב במסכת נדרים מהי הלשון המועילה.
שאלותי:
1. אדם שאמר לחבירו "אני מבטיח שאתן לך 200 ש"ח מתנה" -לשון שאילו היה אומרה לגבאי עבור ביהכ"נ היתה מחיבתו מדין נדר,האם במקרה הזה חל נדר?
2. השו"ע פסק כהרא"ש שהובא בטור שהאומר לעשות מצווה אפילו שלא בלשון נדר הרי זה נדר נדר גדול לאלוקיו והוי כנדר צדקה-האם זה נחשב נדר מה"ת ? והאם כאשר הנדר היה ע"מ לעשות דבר חול כגון האומר שלא בלשון נדר:"אני לא אצא מהבית היום"-האם בזה יש איזשהו חיוב משום נדר?
3.מי שבמשך כמה שבועות השתתף בשיעור המתקיים בביהכ"נ ואינו יכול עוד להגיע האם מחוייב בזה משום נדר המחיבו בהתרה?
4.ניתן לזהות בשאלותיי מכנה משותף בו אנו רואים תוקף מיוחד שניתן לדברים היוצאים מפיו של האדם או ממנהגיו עבור הקודש-האם זה נכון ?מה המקור?
בתודה מראש
תשובה
שלום שלומי,
1.אם אמר משפט זה לעני-יש כאן דין נדר.אמר משפט זה לעשיר-אין כאן דין נדר.וכך פסק מרן בשולחן ערוך (יורה דעה סימן רנח סעיף יב):
"אמר ליתן לחבירו מתנה אם הוא עני, הוי כנודר לצדקה ואסור לחזור בו".
ומובא בבית יוסף (בית יוסף יורה דעה סימן רנח):
"כתב המרדכי בפ"ק דב"ב (סי' תצח תצט) בירושלמי (ב"מ פ"ד ה"ב) אמרינן אמר ליתן לחבירו מתנה מרובה מותר לחזור בו הדא דתימא לעשיר אבל לעני נדר פירוש הוי כנודר לצדקה ואסור לחזור בו".
2-3.בשולחן ערוך יורה דעה (סימן ריג סעיף ב)מובא:
"האומר: אשנה פרק זה, הוי כאלו נדר לתת צדקה. (או לעשות שאר מצות ונדרו קיים) (וכן משמע בטור ורא"ש ופוסקים)".
משמע שכשהתחלתם ללמוד בקביעות אעפ"י שלא הזכרתם מילת נדר,הוי נדר וצריך לעשות התרה.
ועל ההבדל בין נדר למצוה לבין נדר לחול,עיין בבית יוסף יורה דעה סוף סימן רנח.
4.המקור הוא:בבמדבר (פרק ל,ג):
"איש כי ידר נדר לידוד או השבע שבעה לאסר אסר על נפשו לא יחל דברו ככל היצא מפיו יעשה".
בברכה וכל טוב
שמואל זעפרני