שאלה
כמו שבכותרת הרי הקב"ה רוצה שניהיה אנשים טובים ושנתכון בתפילה .
ומה זה משנה אם אתה למשל תדליק את הנרות לפני או אחרי שהשמש שקעה או כל ההלכות של העלייה לתורה .
זה מה שלקב"ה אכפת ? !
אני לא יודע כבר לאיזה כיוון ללכת .
תשובה
לשואל שלום רב.
א. היהדות איננה דת של מחשבות בלבד. ביבדות מקיפה את כל החיים, גם את המחשבתיים, גם את הרגשיים וגם את המעשיים. כך פרשתנו פרשת משפטים מלאה בהלכות מעשיות יומיומיות בין אדם לחברו, איך להתנהג אם פגעת במישהו, אם לוית או השאלת משהו או אם גרמת נזק לרכושו. כל זה חלק מהתורה. אמנם בתפילה אנו מתקרבים לה' ומתחברים אליו, אבל לא רק בתפילה אלא בכל מעשינו. כאשר אנו מתנהגים אל פי היושר האלוקי, על פי האידיאלים האלוקיים, אנו מתחברים אליו.
ב. גם לגבי המחשבות והרגשות, לא מספיק שהתורה תצווה אותנו מה לחשוב, מה להרגיש ובמה להאמין. אדם יכול לומר בליבו "אני מאמין בה'" ובאמת לחשוב שזה חשוב ואף לרצות בזה. אבל זה עדיין יהיה חיצוני ולא ימלא את נשמתו. לשם זה צריך מעשים. וכבר לימדונו רבותינו שאחרי המעשים נמשכים הלבבות". כלומר כשאדם עושה פעולה מסויימת שוב ושוב, זה משפיע על נפשו םנימה. כך למשל אם אדם מקפיד על הרבה פרטי הלכות שבת שוב ושוב, עושה קידוש בכניסתה והבדלה בצאתה, הוא מפנים בכך את "כי ששת ימים עשה ה' את השמים ואת הארץ". כלומר לא הדיון הפילוסופי אלא עשייה יומיומית שוב ושוב, זה מה שמטביע בנפשו את התודעה שה' אכן ברא כאן הכל. וכן הוא מפנים את "למען ינוח עבדך ואמתך כמוך" באופן מעשי ולא מתוך מחשבה מעמיקה.
ג. לכל המצוות המעשיות יש גבולות ברורים ומדוייקים. אי אפשר להשאיר את זה שיהיה בערך, מתי שאתה רוצה ואיך שאתה רוצה, כיון שאז יש שחיקה עם הזמן והמעשים הולכים ומשתנים ונעלמים. כך למשל אם אין זמן ברור להדלקת נרות זה ייראה כמו נרות חנוכה, יש שמדליקים בזמן בתחילת הערב, ויש שעה אח"כ ויש שמדליקים באמצע הלילה. ולכן המצוות בתורה יש להם גבולות ברורים מתי איך ואיפה. כמובן שתפקידנו הוא לצקת את התוכן בתוך המעשים ולא להשאיר אותם כמעשים יבשים בלי תוכן.
בברכה
אפי קיציס