לפני שבועיים בערך הודיע דובר צה"ל ש"הדי פיצוצים" יעלו מהכרמל בשל אימון מתוכנן. מי שיסתובב באזורים מסויימים בכרמל יראה עתה מאות חיילי מילואים המדמים "שבוע מלחמה". אנשי המילואים הללו הם חלק מהאחוז האחד שעושה מילואים פעילים. כלומר יותר מעשרים יום בשלוש שנים.
היו שקראו לסגור את עולם המילואים, היו שביקשו לצמצם, אוקראינה הוכיחה שמבוגי יעלון ותוכנית תעוזה ועד תר"ש גדעון של גדי אייזנקוט לא קראו נכון את המפה ומלחמות גדולות לא נעלמו. כעת על המערכת לחשוב איך לחזק את המערך, את אנשיו וגם את המעסיקים שמוותרים עליהם לפעמים לימים ארוכים ושבועות שלמים.
עוזב הכל ובתוך שש שעות הופך ללוחם ומפקד
שלוש פעמים צלצל לי הטלפון והופעל "חייגן חירום", אתה לוחץ את המספר האישי ואז ההודעה הקולית רצה "חייל שים לב, הופעל גיוס חירום". לא משנה היכן אתה נמצא, מה בדיוק אתה עושה, אתה עוזב הכל ובתוך שש שעות נהפך ללוחם ומפקד. בכל פעם בש.ג. פגשתי פנים מוכרות, גם בשרשת החיול, חיבוק חזק, מבט, והכל כמו מכונה משומנת בתוך שעות מוכן.
מי חשב שתרגיל בו לקחתי חלק חודש לפני יהפוך עתה למציאות, שבתוך יומיים תתחלף החולצה המכופתרת באיזה כנס לאפוד וקסדה. אבל מי ששייך לאחוז האחד הזה שעושה מילואים חי את זה, הוא לוקח בחשבון ברגע שעולה המתיחות הביטחונית שעוד רגע זה עלול לקרות. מתוך האחריות ותחושת השליחות שעוטפת אותו הוא מספר פעמים בשנה מתנתק מהשגרה, מרעייתו וילדיו, סוגר ימים ארוכים את הטלפון וצועד בכרמל עם משקל על הגב וצועק הסתער ורוכן על מפה, הוא לא ישן לילות בקושי אוכל, הוא מכין את עצמו מפקדיו וחייליו למלחמה.
החברים שלי ואני שם בגלל האנשים
מי שלא צעד שעות, מי שלא שכב לצד חבריו במארב, מי שלא היה שם עלול לחשוב שמדובר במורעלים, כאלה שעוד לא השתחררו. האמת היא שהחברים שלי ואני שם בגלל האנשים, שמורת טבע אנושית של דתיים וחילונים, מתיישבים ואנשי שלום עכשיו, עירונסטים ואנשי הכפר, עולים וצברים שאוהבים את הארץ הזאת, עוד יותר הם אוהבים את אנשיה, בזכות שמורת הטבע הזאת אנחנו חיים כאן בשלווה שכזאת.
שבועיים בשטחי הכינוס בשומר החומות לא רחוק מהגדר הצפונית ברצועה ברור לכל מי ששם למה אנחנו שם, היפה שבאנשים צף במלוא העוצמה. הם לא מבקשים שתצדיעו להם, חלקם גם לא ישתף במה שעבר עליהם, הם מבקשים שהצבא והמדינה יכירו עוד קצת בחשיבותם. אנשי המילואים מאמינים במילואים, מאמינים בעוצמה של הכוח הזה לנצח בקרב, להכריע מלחמה. במילואים אנחנו מבקשים שיעניקו לנו את הטוב ביותר באימונים, את הרק"מים המתקדמים, את הכוונות האיכותיות, שיקחו אותנו ברצינות באימון באותה מידת הרצינות שבה התייצבנו.
הפלישה הרוסית מוכיחה שעדיין יש מלחמות בעולם
יש שיפור בתחושה, חובה על ראשי הצבא שהמגמה תמשיך. השיפור מתחייב גם לאור המתרחש באוקראינה, שנים ניסו למכור לנו מצביאים כאלה ואחרים שמלחמות גדולות כבר לא יהיו, שאי אפשר להמשיך בתפיסה של צבא מול צבא ושריון בשיריון. פלישת רוסיה לאוקראינה ראוי שתסיר את הקביעות הלא מבוססות הללו מהשולחן. שר הבטחון והרמטכ"ל לשעבר בוגי יעלון ביקש להביא לעולם את תוכנית תעוזה, כזו שלוקחת צעד נוסף את המושג "צבא קטן וחכם" שהטמיע לפני כן רב אלוף אהוד ברק, הרמטכ"ל דן חלוץ בנה צבא שמסתמך על חיל אוויר, רב אלוף גדי אייזנקוט יזם את תר"ש גדעון.
![פליטים אוקראינים בדרכם לפולין](https://www.kipa.co.il/userFiles/315980_e7ad1e6c4302c4644829bd9f8f238b1f.jpg)
פליטים אוקראינים בדרכם לפולין צילום: depositphotos
ההתייחסות לאנשי המילואים חייבת להיות רצינית, להיות מתוך אותה הבנה שהיתה במחצית הראשונה של שנות קיומה של המדינה. ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים הם ההוכחה ליכולת המשמעותית של המילואים שהכריעו את הכף לטובת מדינת היהודים. הביטוי לחשיבות המילואים משתפרת כאמור, אולם חייב לבוא גם ביטוי אזרחי. אנחנו משאירים מעסיקים מאחור, הם סופגים את ההיעדרויות, הם סופגים את הפיגורים שנוצרים.
המילואים הם לא דבר אישי אלא נכס לאומי
ראוי שתמצא הדרך לתגמל אותם, לעשות למשל חשבון יחסי של כמה ימי מילואים עשו בשנה עובדי המקום ולמצוא את הדרך לקזז במס הכנסה, לתת אולי מענק כספי או עדיפות במכרזים. המילואים הם לא דבר אישי, הם נכס לאומי. אוקראינה מוכיחה את החשיבות בכוח שכזה, הצבא מכיר בכך, אני מאמין שגם רוב האזרחים.
כאיש מילואים בחטיבת המילואים הכי טובה בצה"ל (אלכסנדרוני) יש לי רצון שהבוסים שלי שלא עושים פרצוף ולא שואלים אם אי אפשר לוותר הפעם או למה אחרים לא הולכים, יקבלו הכרה מהמדינה על המאמץ מצידם לספוג היעדרויות, עלויות ופיגורים. מדינת ישראל צריכה לשמור על שמורת הטבע האנושית שנקראת מילואים, הבוסים שלנו, הם חלק משמעותי שמאפשר לה להתקיים.